![](https://jimtersolandthedreamers.com/wp-content/uploads/2018/09/39080765_1879523295495238_3333163138756378624_o.jpg)
La meva incorporació al grup “Jim Tersol & The Dreamers” va ser gairebé de casualitat.
Treballo com a professora de cant i violoncel a l’estudi de gravació i producció musical “Sound of the Kings J.L.Climent Studios”. Un bon dia, el que allà és el meu cap, en José Luis Climent, em va comentar que li havia arribat un correu electrònic demanant per alguna cantant, ja fos professora o alumna, que volgués fer una prova pel grup de Folk Country “Jim Tersol & The Dreamers”.
D’entrada vaig pensar que ja tenia prou feina i potser millor no liar-me amb altres coses, però per alguna raó em va picar la curiositat! I vaig pensar que per fer una prova, no perdia res…
Vaig descobrir, buscant coses seves durant els següents dies, que el grup havia tingut cantants realment molt bones, el qual va ser un punt positiu molt gran, ja que això per mi significava haver-me de donar molta canya i posar-me a l’alçada d’un llistó que me l’havien deixat ben alt! I per altra banda també vaig veure que les cançons estaven fetes amb molta gràcia i que l’estil musical encaixava molt bé amb el meu gust (sempre m’ha agradat molt l’estil Folk, música irlandesa, celta, rock…).
Em van desaparèixer tots els dubtes quan el grup va arrencar a tocar…
Amb tot això, me’n vaig anar cap a Sabadell a conèixer aquesta banda tan peculiar i fer una prova. Encara no les tenia totes sobre si realment en volia formar part o no (entre altres coses, em suposava anar a assajar molt lluny de casa, i en transport públic!) però em van desaparèixer tots els dubtes quan el grup va arrencar a tocar la introducció de “l’Últim Soldat”. “Quin rollazo tenen aquests!!” vaig pensar, i em va semblar que allà m’ho arribaria a passar molt bé.
Estic aprenent moltíssim, que al cap i a la fi és el que més s’ha de fer a la vida…
I així va ser, és realment molt agradable treballar amb ells, l’ambient és positiu, divertit, agradable i estic aprenent moltíssim, que al cap i a la fi és el que més s’ha de fer a la vida. Les cançons són boníssimes i sincerament crec que amb una bona producció darrere poden arribar a ser èxits mundials!